www.subtitrari-noi.ro
Subtitrarea: Avocatul31/dorula Subtitrari-noi Team
Îmi cer sincer iertare că va tulbur dupăamiaza.
Dacă o să stați liniștiți și calmi, veți pleca toți de aici în viață.
Am venit doar pentru fată.
Arancă-ți armele, Roger Barlow.
Astăzi,
va fi a mea.
Discut cu un mort. Știi asta, nu-i așa?
Dacă nu o pot avea eu...
Nu!
Bine, vom vedea niște picturi vechi
care cred că o să vă placă tuturor.
"The Lonely Maiden". ~Virgina Singuratică~
"The Lonely Maiden" a fost pictată de Marcel de Robert în 1873.
Fata din tablou este propria fiică a artistului.
Acum, marcată de linii de pensulă sigure și folosindu-se pete de culoare deschise,
face că acest tablou să fie un minunat exemplu al foartei scurte,
dar influentei perioade a mișcării naturaliste din nordul Franței.
- Mișcarea naturalistă din nordul Franței. - Mișcarea naturalistă...
D-nă.
Nu vreau să vă întrerup,
dar sunt câteva lucruri pe care le-aș putea lămuri pentru grup.
- Pot? - Nu, cred...
Ei bine, mai întâi, "The Lonely Maiden"
a fost pictată în 1875, nu în 1873.
Iar fata din tablou nu este fiica artistului,
ci în fapt o nepoată din partea soției sale.
De asemenea, pictura aparține practic unei ramuri
a mișcării naturaliste din nordul Franței. Mișcarea post-naturalistă.
- Doar trei lucrări au fost terminate. - Da. Știam asta.
"The Lonely Maiden" este caracterizată printr-o folosire subtilă a nuanțelor
și a sentimentelor
pentru a crea o imagine stridentă a unui dor disperat
și a unei copleșitoare pasiuni.
Uneori, când te uiți la ea, la modul în care lumina îi face fața să strălucească,
ochii plini de tristețe,
nu te poți opri să te întrebi: "Ce caută?
Pot să fac ceva pentru ea?
Pot să fac ceva pentru ea?"
- Bine. Mulțumim, d-le. - Mulțumesc.
A fost o prezentare frumoasă, nu-i așa? A fost frumoasă.
Mă bucur să vă văd.
Arată puțin grasă.
- Roger, cum ți-a fost ziua? - A fost bună. Dar a ta?
A mea? A mea a fost mai bună decât bună.
Știi că mă duceam lunea și miercurea la magazinul lui Margie?
Ei bine, Margie a decis că au nevoie de o altă persoană joia.
- Pe cine crezi că a sunat? - E aceeași supă pe care o mâncăm de obicei?
- Supă de pui. - Aceeași marcă?
Nu, nu aveau marca ta. De ce? Este rea?
Nu, este doar diferită.
Oricum, astăzi doar am făcut șase vopsiri și permanente.
- Pe departe cel mai multe câte am făcut. - Taietii sunt lipiți în supa asta.
Nu știu ce este cu zilele de joi,
dar am câștigat mai mulți bani din bacșișuri astăzi
decât am câștigat vreodată miercurea.
- Am fost foarte nervoasă mergând spre casă. - Știi, infractorii pot simți frica.
Ei bine, sper că nu m-a simțit nimeni astăzi. Am fost nervoasă.
Fiecare bănuț în plus ne apropie de Florida.
Vacanța noastră, Roger. Vacanța noastră.
- Cine? - Știu că îți iei slujba în serios,
și asta este grozav, dar chiar cred că ai nevoie de o pauză.
Într-un loc cald, în care te poți relaxa, să-ți iei mintea de la muzeu.
Știi ce se întâmplă când se relaxează un paznic?
Cred că am o idee.
Rose.
Monsieur Barlow, ar trebui să fii în pauză.
Hei, d-le Barlow, ar trebui să fii în pauză, omule.
Haide, pleacă de aici!
Du-te ia-ți o apă minerală sau altceva, da?
Bine, dar ai grijă la copii. Le place să atingă lucrurile.
- Dacă se apropie prea mult, trebuie să... - Da, da, ai încredere în mine.
Este sub control.
Pari atent, acum. Se pare că "Omul" tocmai a intrat.
- Mă întreb ce fac. - Nu ai auzit?
Omule, nu citești niciodată memo-ul conducerii?
Prezentarea ar trebui să fie îndrăzneață, în fața ta,
să apuce lumea de gât și să le spună:
"Nu-mi pasă ceea ce crezi, sunt minunat.
Nu te întoarce". Această zonă din mijloc,
este minunată pentru sculpturile în bronz.
La etaj, este spațiul perfect pentru genurile animale.
Acum, pentru partea din nord și pentru hol...
- Pot să te ajut cu ceva? - Da, d-le.
Mă întrebam, cineva tocmai mi-a spus
că vă gândiți să mutați "The Lonely Maiden".
Este adevărat?
- Cine este el? - Este Barlow, d-le.
Paznic, d-le.
Ei bine, d-le Barlow, nu știu ce ai auzit,
dar nu ne gândim să mutăm exponatele.
Mutăm exponatele.
Un muzeu din Copenhaga ne-a făcut o ofertă, iar noi am acceptat-o.
- Să mergem, d-lor. - D-le! D-le!
De ce Danemarca? De ce atât de departe?
Îmi pare rău că nu te-am consultat.
Vizitatorii vor fi întâmpinați de o serie de spirale aici
în capătul de nord al galeriei.
Acel afurisit de nou curator. Am avut expoziția asta de 30 de ani.
Lumea... trebuie să fie acolo.
- Roger, ai purtat iar bereta? - Nu.
Dar ți-a lăsat o urmă mare pe frunte și îți ridică părul la spate.
Știu că îți place s-o porți când îți citești cărțile de artă.
Nu are nicio logică. Lumea iubește aceste picturi.
Poate o să le placă noua expoziție.
Roger, poate ar trebui să te pensionezi.
Ai fost la muzeu de o perioadă îngrozitor de mare de timp.
Nu mă pot pensiona, Rose. Ce aș face toată ziua?
Roger, nu ai face singur. Ai face cu mine.
Ne putem mută din oraș, undeva unde este cald.
Nu știu.
- Bob. - Hei, Roger.
Te-ai gândit să te mulți în Danemarca?
Puțin, dar nu cred că soția mea ar fi de acord.
Dar tu?
M-am gândit.
- Nu pare a fi în regulă. - Nu.
Adică, stai acolo, zi după zi, an după an,
și apoi...
Îți spun că o să plece. Așa de simplu.
Știi,
nu trebuie să le lăsăm să plece.
Adică, dacă suntem serioși, le putem face ale noastre.
- Despre ce vorbești? - Despre ce crezi că vorbsc?
Nu sunt sigur.
Pentru o secundă, am crezut că îmi sugerezi să furăm tablourile.
Și dacă aș face asta?
Suntem paznici. Ar trebui să oprim infracțiunile.
Nu crezi că asta este o infracțiune? Știi cât de departe este Danemarca?
Nu știu, Charlie.
Nu suntem hoți. Și în afară de asta, noi doi...
Nu văd cum am putea-o face.
Este o idee proastă. Nu trebuia să o aduc în discuție.
- Așteaptă, așteaptă. - Trebuie să plec.
Am lucruri de făcut. Am responsabilități. Mulțumesc pentru lapte.
Sigur.
Picturile...
Să furăm picturile...
- Salut. - Charles.
Te-ai mai gândit la ce am vorbit ieri?
Nu.
Bine, poate puțin. De ce?
Pot să-ți arăt ceva?
Acum vreo nouă luni au început un program nou
de urmărire a imaginilor camerelor de supraveghere filmate cu o noapte înainte,
ca să se asigure că paznicii de serviciu nu dorm.
Așa că m-am oferit voluntar,
gândindu-mă că mă vor ajuta câteva ore de program suplimentar.
- Hei, Tony. - Hei, băieți.
Numele lui este George McLendon. Este paznic de 12 ani.
Lucrează noaptea de două ori pe săptămână.
Statuia la care se uită se numește "The Bronze Warrior".
Artistul necunoscut.
O intensă și extraordinară celebrare a formei masculine.
A formei nude masculine.
El este.
- Scuză-mă. Salut, ce mai faci? - Bine, bine. Cu ce vă pot ajuta, băieți?
Mă numesc Roger Barlow. El este Charles Peterson.
- Salut. - Lucrăm la muzeu.
- Sigur, știu, v-am văzut pe acolo. - În regulă, ei bine...
Ei bine...
Ce?
Ești filmat de camerele de securitate ale muzeului.
Și?
- Ei bine... - Iisuse.
- Unde este... Taxi! Taxi! Taxi! - George, nu este ceea ce crezi.
George, George, George, te rog.
Ascultă, nu știu ce credeți că ați văzut, dar sunt un om cu o căsătorie fericită.
- Nu suntem aici să te judecăm. - Nu, vrem doar să vorbim despre statuia ta.
Vrem doar să vorbim.
Știți că mută exponatele, nu-i așa?
Din cauza asta suntem aici.
Putem să mergem undeva?
La cafenea?
- Știți cât de departe este Danemarca? - Da, este foarte departe.
- Este prea departe. - Este o limbă foarte grea.
Sper să nu te deranjeze dezordinea.
- Nu primim prea mulți oaspeți. - Este în regulă. Tu ai făcut toate astea?
Acum le pot face din memorie.
Desenul de mână de pe plicul galben de acolo, este ultimul.
- L-am terminat azi dimineață. - Astea sunt uimitoare.
Mulțumesc.
Trebuie să fie George.
- Salut, George. - Charles.
- Roger. - Salut, George.
Sper că nu ai avut probleme în a găsi locul ăsta.
- Nu. - Ei bine, ai grijă unde calci.
- Pisici, vezi tu... - Da. Unde este modelul?
Este aici.
Matisse! Haide, iubito...
Pisica rea.
Asta este tot ce am putut să fac ca să pregătesc un model pentru noi.
Știți, asta este intrarea principală,
asta este intrarea dinspre nord și asta este intrarea dinspre sud.
Ei bine, cunoașteți planul.
Cred că intrarea dinspre nord ar fi cea mai bună șansă a noastră.
Este liniștită și separată,
așa că nu vom fi văzuți din stradă.
Ușă are o încuietoare triplă, controlată electronic,
și este doar un paznic.
Paznicului de serviciu i se permit două pauze de câte cinci minute la baie
la fiecare trei ore.
Noi programăm încuietoarea electronică la o oră prestabilită.
Mergem pe coridor spre holul principal.
Cum rămâne cu cei doi paznici din interior?
Nu știu.
Ei bine, am putea folosi intrarea dinspre sud.
Este doar un paznic acolo în weekenduri.
Ușa este închisă cu un zăvor controlat electronic
cu un senzor magnetic care este declanșat de deschiderea ușii.
Are o întârziere de trei secunde.
Așa că dacă ne grăbim, putem intra înăuntru, și să-l resetăm înainte să se activeze.
Cum rămâne cu senzorul de mișcare?
- Ei bine, nu m-am gândit încă la asta. - Nu, cred că nu.
D-lor, am o întrebare pentru voi.
Sunteți pregătiți să fiți serioși?
- Ai grijă unde calci. - M-ai lovit în față!
- Încetișor. Folosește-ți ochelarii. - Ai grijă.
În regulă, așa.
Asta este altceva.
- Ce seară frumoasă. - Da.
- Uitați-vă la asta! - Da.
Perfect. Asta este bine. Asta va funcționa.
Ești sigur că nu va veni nimeni aici?
Nu, nu. Nimeni altcineva nu mai are cheia.
Bine. În regulă, d-lor.
Mă duc eu primul. Când ajung jos,
o să strig pe unul dintre voi să mă urmeze. Nu fiți îngrijorați.
Odată ce v-ați legat de funie, nu veți cădea.
Oricum, va trebui să vă controlați viteza.
Amintiți-vă, mâna stângă face să prindeți viteză, mâna dreaptă este frâna.
George, unde ai învățat să faci asta?
În Marină. Am fost în valul trei al invadării Grenadei.
Stai, stai, stai.
Sunt bine. Sunt bine.
Charles, nu îți pasă de ghivecele astea de flori, nu?
Florile mele? Dumnezeule.
- Ei bine, cred că nu. - Bine, cine urmează?
- Roger. Roger, tu ești următorul, bine? - Nu vreau să fac asta.
- Nu, Roger, trebuie să o faci. Trebuie. - De ce trebuie să mă duc eu primul?
Ei bine, pentru că eu nu vreau să mă duc primul.
- De ce nu? - Ei bine, pentru că sunt speriat.
- Nu mă duc. - Ba da, te duci.
D-nelor, puteți vă rog să vă mișcați?
Vine. Vine. Vine. Vine.
Te descurci bine.
- Ești sigur de asta? - Bineînțeles că sunt sigur.
Las-o să meargă, soldat!
- Succes, Roger. - Bine, îmi dau drumul.
Roger, ești bine?
Nu sunt sigur.
Te descurci bine, soldat. Ce a fost mai greu a trecut.
Amintește-ți, mâna stângă face să prinzi viteză, iar mâna dreaptă este frâna.
- Cred că îmi alunecă mâna. - Care dintre ele?
Amândouă.
Roger, ești bine?
Nu îmi vine să cred. Sunt în viață.
Rose, m-am gândit la ce ai spus, știi,
să mă pensionez și să ne mutăm undeva.
Poate nu este o idee chiar atât de rea.
Roger, serios?
Roger, asta este minunat.
Știam eu că odată ce o să te gândești la asta,
Florida va fi locul perfect pentru noi. Cu toate plajele alea și cu vremea senină.
Oricât ar fi de frumoasă Florida, eu mă gândeam la Danemarca.
- Danemarca? - Da.
Glumești?
Realizez că nu este o alegere obișnuită, dar am auzit lucruri frumoase.
Sunt plaje în Danemarca? Măcar este cald acolo?
Nu ca în Florida, nu, dar probabil sunt câteva săptămâni pe an
care sunt foarte plăcute. Nu sunt sigur în legătură cu plajele.
Roger, asta sună ca un loc grozav să te retragi după pensionare.
Abia aștept...
Da, ei bine, m-am gândit că ar putea fi ceva diferit.
- Este diferit. - Da.
- Unde este Charles? - A spus că va fi aici.
Îmi pare rău că am întârziat. M-am dus pe banca greșită.
- Domnul de acolo... - Întoarceți-vă, întoarceți-vă.
Trebuie să fim foarte atenți acum. Nu știm cine ar putea privi.
Avem un plan nou.
O să furăm exponatele în timpul transportului.
- Dar nu vor fi paznici? - Noi suntem paznicii. Spune-i, Roger.
Needlebaum primește voluntari la pază.
Dacă ne oferim voluntari, vom avea acces total la exponate.
De unde știi asta?
M-am strecurat în biroul lui și am citit dosarul.
- Serios? - Da.
Roger, sunt impresionat.
- Mulțumesc, Charlie. - În regulă.
Ar trebui să plecăm. Ăsta începe să pară suspicios.
O să vă țin informați cu ceea ce trebuie să știți.
George, George, așteaptă! Așteaptă!
Ce este?
Ai spus că vom fura exponatele în timpul transportului.
Ce se ve întâmpla când se vor deschide lăzile în danemarca
și vor lipsi trei exponate?
Are dreptate.
Vrei să te întorci, te rog? Or să ne observe.
- Cine sunt "Ei"? Suntem în parc. - Domnilor...
Domnilor, să vă pun o întrebare. Comuniștii controlează Grenada?
Nu cunosc atât de bine Grenada. O controlează?
La naiba, nu, știți de ce?
- Pentru că ați invadat-o? - Exact.
Operațiunea "Urgent Fury" a fost un punct de referință al pregătirii militare.
Așa că atunci când mă întrebați ce o să se întâmple
când or să lipsească trei exponate în Danemarca,
mă jignește. Este ca și cum mi-ați diminua pregătirea.
Îmi pare rău, George. Nu am vrut să-ți pun la îndoială pregătirea.
- Mulțumesc, apreciez asta. - Dar serios,
ce o să se întâmple când or să lipsească trei exponate în Danemarca?
În regulă.
De vreme ce fraza "Ceea ce trebuie să știți"
este evident că nu înseamnă nimic pentru voi,
o să avem trei exponate perfect false.
Dar nu este la fel, nu-i așa?
Credeam că ideea este să avem exponatele originale.
- Da. - Nu.
Nu, o să avem... O să avem lucrările originale,
dar o să le schimbăm falsurile cu originalele în timpul transportului.
În felul ăsta, când or să deschidă cutiile în Danemarca, nu va observa nimeni.
- Charles. Te poți descurca cu picturile? - Sigur, dar cum rămâne cu statuia ta?
Nu sunt sculptor. Nu sculptez.
Lucrez la ceva de ceva vreme.
Încă câteva modificări și o să fie în regulă.
Te-ai gândit la toate, George.
Operațiunea "Urgent Fury", domnilor.
Operațiunea "Urgent Fury".
Ne înscriem pentru transport vineri. Sper că veți fi acolo.
- Charles, asta este foarte bine. - Mulțumesc.
- Vrei să-l vezi pe al tău? - Este terminat?
Ei bine, doar câteva tușe finale.
- Desigur. - Haide.
Ce crezi?
Nu îți place.
Cred că este o asemănare foarte bună, Roger.
Poate dacă ar avea o ramă. Ai putea să o vezi puțin mai bine...
Nu, nu, este totul greșit. Fata, corpul, Charles.
- Arată ca o pară. - Pară?
- Uită-te la mărimea feței ei, este uriașă. - Despre ce vorbești?
Se numește "voluptuos". Și părul,
ar trebui să fie lung, drept, bătut de vânt.
Dar strălucirea?
- Charlie, fata asta nu are strălucire! - Roger...
- Uită-te la mărimea maxilarului ei! - Pot picta doar ceea ce văd,
și așa o văd eu!
Maxilarul, șoldurile, ce este asta?
- Nu sunt un aparat Xerox, Roger! - Arată ca un Neanderthal!
- Are un maxilar ca al unui Cro-Magnon! - Roger.
- Îmi pare rău. - Pictez ceea ce simt,
și asta mă face să simt femeia asta!
Atunci cum a ta este perfectă?
Pentru că am mult antrenament, de aia. Aproape 30 de ani.
Și nu este perfectă. Nu este perfectă deloc. Este o... este o aură
pe care nu pot să o redau.
Adică, am încercat. Am încercat în continuu,
și nu pot...
Îmi scapă.
Roger, îmi pare rău.
Asta...
Probabil este soția mea. Putem face o pauză de două minute?
- Sunt George. - Roger la telefon.
Cred că am spus să folosim numărul ăsta doar pentru urgențe.
Asta este o urgență. Charlie nu a putut să facă pictura.
Cum adică nu a putut?
Roger, asta este o parte vitală a planului. Fără asta, totul se duce de râpă!
Crede-mă, George, a fost groaznic.
- Cum arată a lui? - A lui arată grozav.
Ce am să fac, George? Nu cunosc pe nimeni altcineva care pictează.
În regulă, liniștește-te, soldat, liniștește-te.
Uite, istoria artei are o tradiție lungă de pictori tineri care fac falsuri
foarte bune. Unii dintre cei mai buni pictori ai noștri au început așa.
Și dacă orașul ăsta are ceva din belșug, sunt mulți pictori flămânzi.
- Te va costa ceva, totuși. - Cât de mult?
Nu știu. Câteva sute, probabil.
- Asta înseamnă mulți bani. - Roger, ascultă.
Trebuie să faci ceva. Altfel...
Ei bine, întreaga misiune este terminată.
Bine, George.
Te pot ajuta cu ceva?
Salut. Îți admiram pictura. Este bună, îmi place.
Mulțumesc.
Ce ai zice să faci o pictură pentru un comision?
Este pentru soția mea. Este un cadou, și trebuie să fie identică, mărimea reală,
și cu semnătura pictorului în exact același loc.
- Soția mea este foarte atentă la detalii. - Da, sunt convins.
- Când ai nevoie de ea? - Peste cinci zile.
Asta înseamnă că o să o faci?
Da, sigur. Pentru 1.000 de dolari.
- 500 $ acum, iar restul când o primești. - Dar este scump.
Bine.
500$.
Îi am chiar aici.
Liniște, vă rog.
Sectorul 3 va fi primul care va fi mutat, începând dinspre peretele de nord spre sud.
Muzeul a fost împărțit în sectoare colorate,
și fiecărei picturi i s-a dat câte un număr.
Fiecare lucrare va fi pusă în cutie și marcată
în funcție de culoare și număr, apoi va fi tăiată de pe listă,
apoi reverificată de pe lista completă.
Restul săptămânii va fi dedicată instalării noii expoziții.
Curatorul a scris câteva cuvinte...
Alo, Rose?
Aici erai.
Nu credeam că ești aici. Am strigat când am intrat,
dar nu ai răspuns.
Lipsesc 800 $.
Crezi că am fost jefuiți?
Dar aparatura stereo? Ai verificat restul apartamentului?
- Televizorul mai este aici? - Nu am fost jefuiți, Roger.
Doar atât lipsește. Nici mai mult, nici mai puțin.
Am venit aici, am deschis borcanul să îmi pun bacșișurile de la magazin...
- Și să îmi fac numărătoarea săptămânală. - Credeam că numeri o dată pe lună.
Nu, Roger, număr o dată pe săptămână.
Întotdeauna am făcut numărătoarea o dată pe săptămână,
iar săptămâna asta este cu 800 $ mai puțin că săptămâna trecută.
Asta este ciudat.
Ar trebui să verific aparatura stereo, pentru orice eventualitate.
Roger...
Dacă vroiai bani, de ce nu mi-ai cerut?
Am fi rezolvat noi cumva. Dar să furi?
- De ce i-aș fi luat? - Asta aș vrea să știu.
Nu joci jocuri de noroc.
Nu te duci la baruri. Nu te vezi cu o altă femeie.
De unde știi?
Bine, Roger, te vezi cu o altă femeie?
Nu, desigur că nu, dar de unde știi că nu pariez sau că mă duc în baruri?
Poate beau și joc jocuri de noroc. Poate este este viciul meu.
Hei, de ce dai vina numai pe mine?
Se fură bani iar tu mă acuzi pe mine automat!
De unde știu că nu ai luat tu banii?
- Eu? - Da.
Cum ai putut, Roger? Sunt soția ta! Soția ta!
- Tu m-ai acuzat! - Ei bine, banii ăștia, Roger,
banii ăștia erau pentru noi! Împreună!
Să crezi că aș fura eu din borcanul meu!
Bine.
Rose.
- Animalule! - Rose!
Îmi pare rău!
Nu am vrut.
Rose.
Haide, Rose.
Știi că nu îmi place când ești supărată pe mine.
Pleacă, Roger.
Bine, recunosc că am luat banii.
Uite, nu vroiam să spun, pentru că...
trebuia să fie o surpriză, dar mi-ai cam forțat mâna.
Ascult.
Îți amintești că am discutat că poate să facem o excursie în Florida?
Da.
Ei bine, din nou, trebuia să fie o surpriză,
dar am fost la o agenție de voiaj și am rezervat două locuri.
Am avut nevoie de bani pentru depozitul bancar.
Plecăm în Florida? Când?
Ei bine, aici devine complicat. Mă gândeam săptămâna viitoare, dar...
De aniversarea noastră? Roger, ți-ai amintit?
Ți-ai amintit.
Credeam că ai uitat.
Nu am uitat. Mă ocupam de asta, dar situația s-a complicat.
Cum s-a complicat?
Îți amintești că ți-am spus că or să mute expoziția săptămâna viitoare?
Da.
Au organizat o echipă de pază specială,
iar șeful meu a spus că au nevoie de mine. Este o misiune importantă, și...
Lucrurile nu mai depind de mine acum,
dar se pare că va trebui să amânăm Florida pentru altă dată.
Așteaptă un minut. Deci nu mai mergem în Florida?
Acum un minut îmi spuneai că mergem în Florida...
- Iar acum îmi spui că nu mai mergem? - Nu îmi place să te dezamăgesc. Rose!
Nu vroiam să-ți spun nimic, pentru că știu că îți faci speranțe,
dar când ai observat banii și...
Ar trebui să vorbesc cu agentul de turism, să ne dea înapoi banii.
Mergem, nu mergem. Mergem, nu mergem.
Mergem, mergem.
Intră.
- Ați vrut să mă vedeți, d-le? - Da. Intră, Roger. Ia un loc.
Bună, Roger.
Rose, ce faci aici?
Încântătoarea ta soție tocmai îmi spunea că plănuiești o călătorie săptămâna viitoare.
Așa e?
Plănuisem ceva.
- Trebuia să fie o surpriză. - Tocmai explicam... Ia loc.
Tocmai îi explicam încântătorului domn Needlebaum, surpriza.
Știi, Roger, să muncești la mutarea asta nu este obligatoriu.
Nu trebuie să fii voluntar.
- Voluntar? - Înțeleg, d-le Needlebaum.
Cred că am fost confuz. N-am fost chiar sigur ce înțelegi prin "voluntar."
Câteodată, când oamenii spun "voluntar" vor să spună "obligatoriu".
Serios?
Nu, de fapt m-am referit la voluntar.
Dacă plănuiți o vacanță, o să găsesc pe cineva să-ți țină locul.
Consider-o ca și făcută.
- Asta-i bine. - Roger!
Deci unde vă duceți?
Roger mă duce în Florida pentru aniversarea noastră.
Șmechere, n-am știut că ești așa romantic.
Florida? Care-i treaba cu Florida?
N-am ce face. Rose crede că plecăm.
- Cine-i Rose? Nevastă-ta? - Da.
- De ce crede asta? - I-am spus că plecăm.
- I-ai spus că pleci? - E o poveste lungă!
Știai de asta?
Nu, n-am știut, abia am aflat. De ce avem întâlnirea asta urgentă?
Roger, nu poți pleca. Nu acum.
Am făcut prea multe planuri. O să te duci la Needlebaum,
și o să-i spui că a fost o mare neînțelegere.
Nu pleci în nicio călătorie.
Îi spui să te pună înapoi pe listă. Va înțelege.
Cum rămâne cu Rose? Ei ce o să-i spun?
- Omule, nu mă pot plânge. Sunt bine. - Cum merge?
Cine lucrează la mutare?
Mi s-a cam luat să mă uit la aceleași vechi gunoaie.
Da, va fi o ușurare.
Aveți grijă, băieți.
- Bine, omule. - Ne vedem.
- Roger, n-o putem face fără tine. - Să te întreb ceva.
- Cine hotărăște în casa ta? - Eu, dar n-o să-i placă.
Nu trebuie să-i placă. Femeile răspund autorității și conducerii.
S-ar putea să spună că nu, dar o fac.
Soția ta răspunde la astea?
- Cine? - A ta.
Soția me n-are de-a face cu asta. Vorbim de soția lui.
Haide, omule.
- Ridică-te! Fii bărbat. - Da.
- Charlie, ce e cu el? - Nu...
Rose, așa va fi. Nu mergem.
Așa va fi. Ce? Vrei să te cerți cu mine? Bine.
Asta e. Așa va fi. E final.
Asta e.
Roger, tipul vostru a făcut o treabă grozavă.
Asta arată exact la fel.
Lipsește ceva. Strălucirea. Și sigur nu e așa singuratică în asta.
- Da și la a mea îi lipsește ceva. - Nu, nu, nu, băieți.
Bineînțeles că nu par perfecte pentru noi.
Am stat în fața adevăratelor opere, luni de zile! Ani!
Am ajuns să le cunoaștem într-un fel pe care oamenii obișnuiți nu-l vor înțelege.
Uitați-vă... Uitați-vă la "The Bronze Warrior".
Uitați-vă la simțul puterii, la sentimentul de potență.
Absolutul. Și totuși, nu e înlocuitor pentru original.
Nu e important ce simțim noi. Ce e important,
e dacă un tip din Danemarca le va recunoaște că falsuri!
Da.
- Îi dăm drumul? - Îi dăm drumul.
E 6:40 dimineața și ascultați "Vorbește Boston".
Sunt 18 grade înviorătoare afară, cu mult soare...
- Bună, Bob. - Puțin cam devreme, nu-i așa?
E o zi mare.
Știi, doar atât pot spune.
- Da, așa că... - Hei!
Am crezut că ești... Mă uitam la... Nu contează, nu contează. Îmi pierd mințile.
"Femeie Citind". C-21.
Asta e bună.
Să ducem "Mama și copilul"...
Pare că asta e C-21.
- S-a făcut. - E bine.
Ai grijă.
Cine are grijă de...
E bine.
La naiba!
Phil, te superi dacă le termini pe astea câteva, ultimele?
Am fost aici toată ziua. Am nevoie de o pauză.
Sigur, Roger.
- Sunt aici. - Charlie. Mă bucur să te văd.
George?
- Ce a durat așa mult? - Îmi pare rău, n-am putut scăpa.
- Cum te descurci acolo? - Sunt bine.
Ți-am adus astea de la automat.
- Am crezut c-o să-ți fie foame mai târziu. - Roger, am fost antrenat să îndur greutăți.
În Vietnam, soldații mergeau zile întregi prin junglă, fără mâncare.
Am crezut că ai spus că ai fost la invazia din Granada?
Nu, am...
- Cum e cu tablourile? - Sunt chiar aici. Totul e bine.
Să mai încercăm astea odată.
Dragonul Albastru, sunt Dragonul Roșu. Răspunde Dragonul Albastru.
- George, în legătură cu numele astea de cod - Roger!
Dacă avem de gând să facem treaba asta, s-o facem corect.
Dragonul Albastru, sunt Dragonul Roșu. Răspunde Dragonul Albastru.
Recepție, Dragonul Roșu. Sunt Dragonul Albastru.
- Afirmativ. - Nu uita asta.
- Mulțumesc. - Succes.
- Ne vedem mâine. - Roger. ~Recepționat~.
Ce?
- Ne vedem mâine. - Da, da. Pune capacul, dar în liniște.
Fă liniște!
Dragonul Roșu. Răspunde, Dragonul Roșu.
Ce e, Dragonul Albastru?
Dragonul Roșu, tocmai m-am gândit. Nu cred că pot să te pun pe cărucior.
E prea grea cu tine acolo.
Îmi pare rău, tocmai m-am gândit.
- Poftim, lasă-mă... - Am înțeles.
Liniște.
Haide.
Avem nevoie de cineva... Avem nevoie de altcineva să ne ajute.
Nu mai e altcineva. Haide.
Stai, stai, stai puțin.
- Bine... - Nu, nu e bine.
Dacă trecem... Trebuie să trecem aici.
- Acum ce facem? - Bine, împinge.
- Bine, bine... - Las-o jos. Las-o jos.
- Cu artrită, e foarte greu. - E în regulă. Ceea ce trebuie să facem...
Pârghie. Ne trebuie un fel de levier.
Bine, bine, bine.
Bine. Împinge.
Împinge.
Ce? Mai aveți?
Da. Asta face parte dintr-o colecție specială.
Vreo două piese au trebuit împachetate separat. A durat ceva mai mult.
- Bine, tăticu', o s-o luăm noi de aici. - E cam grea.
- Poly! - Da.
Vino aici un minut. Vrei să-mi dai o mână de ajutor cu asta?
Haide, treci la capătul ăla.
- Vă pot ajuta. - Nu, nu, nu, e în regulă.
- Ia-o ușurel, tăticu'. - Mulțumesc.
Eu și Poly am luat-o. Haide.
- Da, e într-adevăr grea. - Iisuse Cristoase!
Așa, pune-o jos! Pune-o jos! Pune-o jos. Da!
- Da. - Adu elevatorul.
- Ce ziceai că e în asta? - E o colecție specială.
Sunt de fapt câteva piese diferite.
- Cu aia va merge. - Mulțumesc. Mai aducem pe cineva...
- Pot ajuta. - Nu, nu, nu tu! Adică, fără supărare.
Adică, sunt sigur că poți ridica, dar avem băieți care fac asta.
- Suntem profesioniști. - Nu-s așa bătrân pe cât par.
Nu spun că ești bătrân.
Știu că am spus "bătrân", n-am vrut să spun "bătrân."
- În regulă, mulțumesc. Mulțumesc frumos. - Sigur.
- Veniți spre mine. - O să o puneți în această cameră?
E un depozit, nu? Aici o punem.
- Dar în camera asta? - Da.
- Undeva aici. Bun. - Da, chiar în cameră.
Cu celelalte lucruri. E totul aranjat. Mulțumesc frumos.
- Totul aranjat. - OK. Bine, bine, bine.
- Pa. Mulțumesc. - Mulțumesc.
În capătul ăsta.
Sunt Dragonul Roșu. Porniți-vă ceasurile. Liber. Ies acum.
Dragonul Albastru, verificat.
Dragonul Galben, verificat.
Încep cu ale Dragonului Galben.
"Tânăra cu Pisica". C-09.
Am găsit-o.
- O am. - E bine.
- Cum arată? - Arată bine. Acum fac schimbul.
Și pisicile? Cum e cu pisicile? Arată bine și ele?
Arată bine. Vrei să taci și să mă lași să muncesc?
Scuze, dar fii atent, bine? E foarte delicată.
O pictură rezolvată. Șapte minute, 27 de secunde.
Dragonul Albastru, e rândul tău.
"The Lonely Maiden". B-12.
B-12. Recepție.
- Ce? - Ce?
"The Lonely Maiden", B-12.
B-12, am înțeles.
Bine, dragoni, au trecut 21 de minute. au rămas 34, până la următoarea patrulă.
Următoarea, "Războinic de Bronz". C-22.
C-22.
Recepție. Adică, am înțeles. Am înțeles.
George? George?
George, unde ești? George, răspunde, te rog.
George? George? George!
Ce se întâmplă? Încerc să mă concentrez aici.
- Și de ce nu-mi spui Dragonul Roșu. - Îmi pare rău. Dragon Roșu.
Avem un cod 3.
Cod 3? Nu, nu, nu. Paza nu-și face turul pentru alte 12 minute!
Știu! Știu! Mă uit chiar la el!
- Sigur e cod 3! - Dumnezeule. Unde e?
În sectorul 3, holul de nord!
Grăbește-te, George, grăbește-te! Va fi acolo într-un minut.
Charles, George, ce se întâmplă?
Este paznicul. S-a întors mai devreme.
- Care tip? Tipul cel mare cu păr? - Tipul cel nou.
E într-adevăr, rău.
George, e în galeria de nord-est. Grăbește-te, George!
Vine jos, George.
George, intră în ascensor!
George, unde ești? Vine la tine. A ieșit din ascensor!
Vine la tine!
Grăbește-te! Grăbește-te!
E la 6 metri, George! E la 6 metri!
Ascunde-te, George! Ascunde-te! Ascunde-te! Ascunde-te!
George, ești acolo? George?
George?
Da, sunt tot aici. Totul e în regulă. Nu m-a văzut.
Dumnezeule! Dumnezeule!
Bine, Dragoni, asta e. Ne vedem mâine dimineață.
- Și Dragonule Galben? - Da, George?
Să nu întârzii.
Nu-ți fă griji, George. N-o să întârzii.
- Noapte bună, Roger. - Noapte bună, Charles.
Înapoi, înapoi, înapoi. Încă puțin.
- Bună, Roger. - Bob.
Domnule.
Vreau doar să fiu peste asta...
Dragonul Roșu, Dragonul Roșu. Răspunde Dragonul Roșu.
Dragonul Albastru, ce faci? Trebuia să suspendăm comunicarea.
E prea riscant. Te-ar putea auzi cineva.
Ascultă-mă. Avem o problemă. Nu știu în ce ladă ești.
Au luat lista de inventar și toate lăzile arată la fel.
Liniștește-te, Dragonul Albastru, n-ai de ce să-ți faci griji. Am văzut noaptea trecută.
Care ți-e poziția actuală?
În capătul de nord al magaziei. Mă uit la lăzi chiar acum.
Bine. Sunt spre nord. Te uiți chiar la mine.
E un rând de patru lăzi și apoi un al doilea rând de 4 lăzi.
Sunt în primul rând, a treia ladă de la stânga.
Bine, bine, a treia cutie de la stânga. Te-am văzut.
Nu cai! Doamne.
Asta pare a fi B-07.
Bun, mulțumesc.
- Sigur te descurci? - Mă descurc.
- Barlow, ce ai acolo? - Colecția specială, d-le.
Dubița 3, Barlow. Dubița 3.
Nu. Haide, căluților. Dii. Dii!
D-le Barlow!
Nu trebuia să fiți în vacanță?
S-a schimbat.
- Aveți nevoie de ajutor? - Nu. E bine, mulțumesc. Bine.
- Carlos! - Nu, mă descurc.
Ce zici să-l ajutăm pe prietenul meu de aici?
Totul e în regulă.
Ne ocupăm noi, d-le. Barlow. Nu-ți fă griji.
Ne vedem mai târziu, Donny.
- Ce? - E bine. Ne vedem mai târziu, Donny.
- Țineți-o așa, d-le Barlow. - Se știe.
- Ce a durat așa mult? - N-am avut ce face. Traficul.
Roger, asta-i îngrozitor de grea. Nu putem cere ajutor?
Fără ajutor. Trebuie s-o facem singuri. Tot ce avem de făcut e să împingem.
La trei. Unu, doi, trei, împinge.
Intră!
- Să plecăm de aici! - Bine.
Acesta e Renoir. Îi place să meargă cu mașina, câteodată.
- Rămâi în spatele lor. - Bine.
Scuze că te-am izbit așa, George.
N-am știut cum altfel să te bag în dubiță.
- Tu ești Dragonule Albastru? - Eu sunt. E și Dragonul Galben aici.
Bună, Dragonule Roșu.
Lăsați numele de cod, domnilor. Am reușit. I-am înfrânt.
Am luat tot ce vroiau să arunce în noi și le aruncăm înapoi în ei.
Sunt întradevăr mândru că am luptat alături de voi, băieți. "Semper fi".
"Semper fi".
Asta te face să te simți bine, nu-i așa Roger?
Știi că e așa. E chiar așa.
- Poți ieși acum, George. - Am ieșit.
Ce?
Uite! Uite!
Băieți! Băieți! Scoateți-mă... Scoateți-mă de aici!
Băieți! Băieți!
- Băieți! Stați, stați! Ce faceți? - Doamne. Doamne.
Nu mă părăsiți! Mă părăsiți!
- Unde vă duceți, băieți? - George, intră înapoi în ladă.
Intră înapoi în ladă!
Cum s-a putut întâmpla asta? Am crezut că am rezolvat totul!
Nu știu. George, o întrebare rapidă.
Când eram în depozit și ai spus a treia ladă de la stânga...
- Era stânga ta sau a mea? - Stânga mea! De ce ar fi fost stânga ta?
- Pentru că e stânga mea. - Dumnezeule! Ăsta-i un dezastru!
E un dezastru! Misiunea e în pericol. N-avem un plan de bătaie!
Nu te panica! Dacă te panichezi, mă panichez și eu.
Ăsta-i cel mai rău coșmar al unui soldat, domnilor.
Haos!
Calmează-te, George, o să te scoatem de acolo.
Trebuie să facem mai întâi o oprire rapidă.
- Oprire? - O oprire?
- Trebuie să ne oprim la mine acasă. - O oprire? Despre ce vorbești?
Nu mă puteți lăsa aici! Am căzut în spatele liniilor inamice! Mă vor face să vorbesc!
- Nu cred că pot suporta tortura, băieți. - Îmi pare rău pentru asta.
- Va dura numai un minut. - Îmi pare rău,
dar nu sunt bărbatul care credeți că sunt.
- Ține-i companie. Asigură-te... - Ce vom face?
- Că nu se panichează. - Cred că deja e panicat.
Bună observație. Asigură-te că rămâne în ladă.
- Bine, mulțumesc. - Trebuie să mă scoateți de aici!
- Bună, sunt Charles. - Charles? Unde-i Roger?
- A trebuit să se ducă s-o ia pe nevastă-sa. - Stai, stai, stai, stai!
Nu înțeleg. Ce legătură are nevastă-sa cu asta?
Am crezut că i-am spus să-i reziste.
Rose? Unde ești, Rose?
Sunt în dormitor, Roger. Unde crezi că sunt?
- Nu rezist când întârzii. - Ce? Nu ai împachetat încă?
Trebuia să fii aici acum o jumătate de oră.
Știu, am fost reținut la serviciu.
Dar, uite, trebuie să plecăm chiar acum, îți spun. Ia-ți lucrurile.
- Roger, stai puțin. - Asta-i tot?
Nu, nu e... stai. Roger, nu o închide.
- N-am terminat. - O închid.
Roger, ce se întâmplă? De ce... Roger, mă faci să fiu foarte nervoasă.
De ce te porți așa?
Nu mă... Cum mă port? Abia aștept să plecăm.
E ceva în neregulă cu asta?
Cum ajungem la aeroport?
- Am un prieten care ne duce. - Un prieten?
- Ce prieten, Roger? Poftim. - E cineva cu care lucrez.
Are o dubiță pe care îi place s-o conducă. În afară de asta, e destul de complicat,
dar ne așteaptă jos, așa că putem pleca acum, te rog?
- Roger, te porți foarte ciudat. - Nu-s ciudat. Tu ești ciudată.
- Haide! - Roger, așteaptă!
Ce?
Spune, "plajă."
Bine, fă poza. Fă...
- Te rog, fă poza! - În regulă, în regulă.
Roger, ai plănuit vreo surpriză pentru mine?
Da, ăsta-i un mod bun de a o spune. Să mergem.
Roger, Roger! Stai, stai, stai!
Ești sigur că vrei să mergi în Florida îmbrăcat așa?
Nu-s panicat. Sunt puțin panicat, dar... Doamne!
O să te scoatem, George. Nu-ți fă griji.
Ce o să faceți? Trebuie să gândesc că voi.
Ce veți face?
Trebuie să mă scoateți de aici!
Scuze, trebuie să închid, George. Pa.
- Nu, Charles, nu... - Terminat.
Merg, Roger, merg. În regulă.
Roger, ai grijă!
- Roger! - Totul e în regulă.
Vreau să-l cunoști pe Charles. Soția mea, Rose.
E o plăcere să te cunosc.
Roger a spus că te-ai oferit să ne duci la aeroport. Foarte drăguț din partea ta.
- Păi, cred că planul e... - Nu, nu, nu.
Nu-mi spune nimic. Știu că Roger ne-a plănuit o mică surpriză.
- Nu vreau să o strici. - Bine, n-o voi face.
- Calc-o, Charles. - Da, da, da.
Stai, stai, stai.
De ce oprim aici, băieți? Aeroportul e acolo.
Trebuie să scoatem lada...
- Ăsta-i un cargo. - Și să-l luăm pe George.
- George? - Un alt prieten de-al meu.
I-am spus că o să-l luăm.
Cine-s toți prietenii ăștia ai tăi? Nu l-am cunoscut pe George.
Mă întorc imediat. Charles va sta cu time.
- Avem de prins un avion. - Stau?
Mă întorc imediat.
- Face parte din surpriză? - Într-un fel.
Nici măcar n-am auzit vreodată de George.
32 de ani și dintr-o dată are toți acești prieteni.
- Îl cunoști pe George? - Da.
Adică, da. Da, e un prieten, așa cum a spus Roger.
Un tip drăguț. Puțin cam tensionat, dar cine nu e, așa-i?
- Cum merge? Vă înțelegeți? - Roger!
Sper că realizezi că o să pierdem avionul!
Suntem bine, Rose. Avem suficient timp.
O să pierdem avonul.
- George, tu ești? - Da!
Da, da, eu sunt! Scoate-mă de aici, Roger!
Mi-au amorțit picioarele! Nu-mi mai simt degetele de la picioare!
- Bine. Bine, George. - Scoate-mă de aici cât de repede poți!
Vă pot ajuta cu ceva, d-le?
Da, de fapt, poți.
Vezi tu, trebuie să duc cutia asta în mașina aia, urgent.
- Tu ești...? - Lucrez pentru muzeu.
Sunt paznic. Au fost trimise niște obiecte care nu trebuiau trimise...
- Și m-au trimis pe mine să rezolv. - Ai acte?
Nu mi-a spus nimeni nimic despre acte.
Ei bine, atunci nu iei nicio cutie. Așa funcționează.
Vezi tu, poate putem discuta despre asta.
Pentru că am fost trimis să iau cutia asta.
Am avut o pisică când am fost mică. O pisică albă.
Se numea Snuggles.
Ei bine, el este Renoir.
Precum pictorul.
- Roger adoră picturile. - Știu.
Asta este ridicol.
Roger!
Roger! Roger! Ce faci acolo?
Ce faci? Ți-am spus să aștepți în dubiță!
Este 10:20! Trebuie să plecăm chiar acum!
- Scuzați-mă, d-nă... - Plecăm, plecăm.
Trebuie să plecăm. Unde este prietenul tău, George?
Ai spus că venim să îl luăm pe prietenul tău, George.
Tu ești George?
- Cine este George? - D-le, te rog.
Rose, am totul sub control.
- Dă-mi încă un minut, îți promit. - Roger,
îmi plac surprizele, întradevăr. Sunt foarte mișcată. Dar trebuie să...
Nu pot să plec de aici fără cutia asta!
Ascultă, amice, ți-am spus deja, nu o să iei cutia asta...
O secundă, te rog.
Rose, știu cât înseamnă excursia asta pentru tine,
și știu că m-am purtat nebunește în ultima vreme, dar totul o să se termine în curând.
O să prindem avionul ăla. Am nevoie doar să mă aștepți, te rog, în dubiță.
Roger.
Plecăm în Florida. O să prindem avionul ăla.
Uite care este treaba. Ea este soția mea, Rose.
În mai puțin de 20 de minute, i-am promis că vom fi într-un avion spre Florida.
Este aniversarea noastră. Îi voi sfâșia inima dacă nu vom pleca,
dar nu pot pleca de aici până nu urc lada asta în dubiță.
Ești căsătorit, Leo?
Atunci știi despre ce vorbesc. Mai lasă-mă...
Lucrez cu adevărat pentru muzeu. Ea este soția mea. Ea este soția mea nebună.
Ce tip!
De ce o luăm pe aici? Trebuie să mergem la "Plecări"! Asta este o scurtătură, Roger?
- Da. O să încercăm. O să încercăm. - Nu o să reușim niciodată.
Va trebui să mergem tocmai până în capăt.
- Oprește aici. Chiar aici. - Nu, nu, nu opri!
- Oprește. - Roger, de ce oprim?
- Rezistă, George! - Ce facem aici?
Ești aproape liber.
Rezistă, George!
- Ce faci? - În sfârșit sunt liber! Sunt liber!
De ce ești dezbrăcat?
- Salut. - Roger, asta este surpriza?
- Întoarce-te! Ea este soția mea. - El este prietenul nostru, George.
- Tu trebuie să fii Rose. - Pune-ți pantalonii!
- Plecăm în Florida? - Băieți!
Am reușit! Am reușit! Nu îmi vine să cred că am reușit!
Da! Am reușit!
Am reușit!
D-nelor și d-lor, bine ați venit în însoritul Miami, Florida,
unde temperatura este de 30 de grade celsius.
Vă rog să aveți grijă când deschideți compartimentele de deasupra capului...
Roger?
Roger.
Un minut. Rămâi acolo.
Să rămân chiar... ce?
Te simți bine?
Ești în regulă, Roger?
Roger.
George? Roger este aici.
Roger! Bine ai venit acasă, omule.
Cred că vei găsi că am făcut niște îmbunătățiri.
George și cu mine ne-am gândit că ele merită o aranjare mai bună.
Este a ta, Roger.
Charles, o să pun astea în apartamentul tău.
Sigur.
Ce naiba?
- Bine. În regulă, la revedere. - Bine.
- Hei, George? - Da?
Ne-am descurcat bine.
Roger.~Recepționat~
- Ne-am descurcat bine. - Cu siguranță.
Ne vedem mâine.
Subtitrarea: Avocatul31/dorula Subtitrari-noi Team
www.subtitrari-noi.ro